Myndighetene har lovet visse forandringer.
Kravet om reformer har tatt fart og får økt støtte.
Ulikhetene mellom kapitalisme og kommunisme er så stor -
- at bare betong og piggtråd...
Vi vil skape et annet slags samfunn.
På de østtyske byenes gater -
- ble horder av demonstranter slept bort av...
Sikkerhetspolitiet slepte bort personer, -
- slo dem i hodet og kastet dem inn i ventende lastebiler.
Jeg ble født i 1971 og var 18 år i 1989 da Berlinmuren falt.
Jeg satt klistret til radioen og lyttet da kommunistregimet falt.
Som student reiste jeg til Romania, Ungarn og Russland.
Jeg var der og så kollapsens følger.
Jeg så et mislykket økonomisk og sosialt system.
Et politisk system som hadde lovet personlig frihet, -
- men som i stedet skapte fattigdom og politisk undertrykkelse.
Da det kommunistiske korthuset falt, -
- ble det kapitalistiske argumentet forsterket.
Men det gikk for langt.
Sovjetunionens fall førte til en evig tro på deregulering.
Det ble akkompagnert av en ny glorifisering av privat eiendom.
Følgene ble økende ulikhet, -
- økt nasjonalisme og fremmedfiendtlighet, -
- akkurat som før første verdenskrig.
2000-tallet skremmer meg, for når jeg sammenligner med historien, -
- så risikerer vi å komme tilbake til et kapitalistisk system -
- som ligner 1800-og 1900-tallets verden preget av stor ulikhet.
Kapital: Formue i form av penger eller andre aktiva.
I Europa på 1700-tallet -
- var kapitalen konsentrert hos en liten gruppe mennesker.
Aristokratiet utgjorde én prosent av befolkningen.
Pengene begrenset den sosiale mobiliteten.
Man kunne verken med arbeid eller studier klatre særlig høyt.
Ofte kan vi i litteraturen, filmene og populærkulturen -
- følge kapitalens betydning gjennom historien.
Det er en mørkere historie -
- enn det idylliske bildet av utvikling og opplysning.
På 1700-tallet levde de fattige i elendighet.
Var man heldig, så var man tjener.
Alle andre var dagarbeidere som fulgte jobbene -
- og som jordeierne kunne behandle som de ville.
Det fantes ingen trygd, sykepleie eller gratis skole, ingenting.
Fattigdom var en dødsstraff.
Gjennomsnittlig levealder på 1700-tallet var 17 år.
På den tiden bestod kapitalen av penger, lån og jordeie.
En mann satt i sitt fort og oppkrevde skatt fra de som jobbet på hans jord.
Det har blitt gjenfortalt i mange filmer.
Jeg har knapt nok råd til parfymen min.
Har Roulet betalt leien sin?
- Roulet døde i forrige uke. - Uten å ha betalt leien.
- Hva døde han av? - Sult.
Sult er en nytelse for bøndene.
Men Gabelle, du er vel filantrop? Du mener at alle er like mye verd.
Det er veldig naivt av deg.
De rike var besatt av arv. Den eldste sønnen arvet kapitalen.
Han fikk alt: pengene, huset, jorden.
Det gjorde ham ekstremt mektig takket være tilfeldighetene.
Disse førstefødte sønnene hadde også stor politisk makt.
Mange var parlamentsmedlemmer, de var eliten.
De ble drevet av et ønske om å beskytte sin inntekt og sin verden.
Det falt dem ikke inn at de fattige fortjente -
- en viss del av velstanden. De var helt imot skatter.
Slik fungerte aristokratiet i hele Europa.
Målet var å opprettholde makten.
Thomas Pikettys eksempel med Jane Austen og Balzac er treffende.
Jane Austens bøker handler bare om penger.
Ikke penger som man har tjent, -
- men som den arvede jorden innbringer.
Mr. Darcy i "Stolthet og fordom" har et enormt gods.
Han trenger ikke engang være der. Jorden innbringer bare penger til ham.
Så bra at De kom.
- Han ser elendig ut, stakkar. - Ja, men det er ikke synd på ham.
Han får inn 10000 per år, og han eier halve Derbyshire.
Den elendige halvdelen?
Jane Austen fantaserte om at man kunne bli rik hvis man var morsom.
Men Mr. Darcy ville aldri gifte seg med en som Lizzie Bennet -
- som ikke hadde en familieformue.
Han ville ha giftet seg med en arving, kanskje et søskenbarn, -
- for å skape en enda større eiendom.
Penger ekter penger. Det har ingenting med kjærlighet å gjøre.
Det vi ser nå, er en tilbakegang til 1700-tallet.
I Storbritannia betyr arvet formue alt igjen.
Én prosent av befolkningen eier 70 prosent av jorden.
Det har alltid eksistert en elite som fører sine privilegier videre -
- og har monopol på økonomisk, sosial og kulturell kapital.
Eliten beholder sin makt og fører den videre til neste generasjon -
- ved å forme vår måte å tenke på.
Økonomer pleier å hevde at ulikhet fremmer -
- utvikling og innovasjon.
Konkurranse gjør at mennesker anstrenger seg mer.
Problemet er at ekstrem ulikhet -
- øker det økonomiske, sosiale og politiske stresset.
Hvis man har en elite som gjør alt for å beskytte sin stilling -
- og umuliggjør sosial mobilitet, så ender det med revolusjon.
1700-tallet var ingen statisk verden.
Nye politiske ideer krevde like rettigheter for alle -
- og en slutt på arvede fordeler.
Den franske revolusjonens motto var "frihet, likhet, brorskap".
Alle skulle være brødre, alle skulle være frie.
Men kort etter bestod regjeringen av bankierer -
- som begynte å skape enda en elite.
Før sloss vårt folk for friheten Nå gjelder kampen bare brød
Og når det gjelder likhet så er vi like når vi dør
Reis deg opp! Ta din sjanse! Vive la France! Vive la France!
Den franske revolusjonen var i en viss grad basert på dobbeltmoral.
Deres visjon om "likhet" var i beste fall optimistisk og naiv, -
- og i verste fall litt kynisk.
Man lot som at alt skulle bli likt -
- helt av seg selv, litt som i et eventyr.
Men det trengtes politiske institusjoner, -
- et utdanningssystem, helsevesen, transportsystem -
- og et skattesystem som sikrer at høyinntektsgruppene bidrar.
På tiden for den franske revolusjonen var dette slett ikke på plass.
Den industrielle revolusjonen på slutten av 1700-tallet -
- byttet ut mennesker med maskiner.
Man fikk maskiner som lagde ull, bomull, alle typer varer.
Det gikk fortere, varene ble standardiserte, -
- og man tjente mer.
Kapital var ikke lenger noe konkret, som ens jord -
- eller ens evne til å låne ut penger.
Man fant ut at man kunne ekspandere sin egen fabrikk -
- ved å selge produkter, beholde profitten -
- og gjeninvestere den i fabrikken.
Kapitalismen i sin moderne form tillater oss å gjøre det.
Med kapital kan man fortsette å ekspandere.
Men kløften mellom lønninger og produktivitet var stor, -
- og de føydale arbeidslovene vedvarte fortsatt veldig lenge.
Man fikk ikke forlate arbeidsgiveren uten tillatelse.
Denne loven fulgte man på midten av 1800-tallet -
- under kapitalismens glansdager i England, verdens mest avanserte land, -
- der arbeidere ble fengslet og mishandlet.
Streik var nemlig en forbrytelse.
Man ville bort fra den gamle verdenen -
- og få et mer egalitært samfunn.
New Zealand, Australia og Canada ble skapt -
- av menneskene som flyktet fra Europa -
- da kapitalismen virkelig fikk fotfeste.
Det var grunnen til at mange av dem ville bort herfra.
De søkte et mer ensartet samfunn.
Man ville gå bort fra klassesystemet, -
- men det ble gjort mer på en laissez faire-måte enn politisk.
De velstående dominerte allerede fra begynnelsen.
For en hvit mann på 1800-tallet -
- var Australia og USA de beste stedene å dra til.
Det var vidåpne grenser og enorme landområder.
Det eneste problemet var å skaffe arbeidskraft.
En liten jordeier hadde bare barna sine.
Men en slaveeier kunne dra til New Orleans, ta et lån, -
- kjøpe slaver på New Orleans slavemarked, -
- føre dem til Alabama-grensen og starte bomullsavlinger.
Med profitten kjøpte man flere slaver, mer jord.
Slaveøkonomien inngikk nå i akkumuleringssirkelen.
Men som slaveeier hadde man ikke bare tilgang til arbeidskraft.
Man hadde også økt kapital, -
- for slavene kunne brukes som sikkerhet.
Hvis man skulle låne ut penger til noen -
- og de enten hadde slaver eller jord som sikkerhet, -
- så var slaver bedre, for de var flyttbare og lettere å selge.
På denne tida på 1800-tallet ble det verden over etablert et system -
- med arbeidsfordeling, ulikhet og makt.
Først med slavene, og siden med et ubarmhjertig kolonistyre.
Det er vanskelig å si hvor mye av de europeiske landenes rikdom -
- som kommer fra kolonifortiden deres, -
- men overtaket man fikk under den industrielle revolusjonen -
- hang sammen med et militært herredømme.
Mellom 1870 og 1914 -
- eide Storbritannia og Frankrike, de to store kolonimaktene, -
- veldig mye verden over.
De håvet inn så mye profitt, renter, utbytte og leie -
- at de fortsatte å investere i andre deler av verden.
Resten av verden jobbet for dem.
Det er nytteløst å øke produksjonen hvis det ikke finnes kjøpere, -
- så moten nørte den industrielle revolusjonen.
På 1800-tallet var moten overalt, også i arbeiderklassen.
Også arbeiderklassens kvinner prøvde å følge moten.
Det der med "du kan ikke ha det, det er fjorårets mote" -
- hadde ikke 1500-og 1600-tallspersoner forstått.
"Det er ikke noe galt med dem. Jeg går i det samme."
Og industrien som akselererte mest på 1800-tallet, var jula.
På 1700-tallet og 1600-tallet var ikke jula noe spesielt.
Man drakk sammen med venner og familie, -
- og gaver ga man kanskje til nyttår.
På 1850-tallet hadde vi julesmellbonboner, julekort og juletre.
Folk ruinerte seg selv i jula -
- mens produsentene skodde seg.
Man fikk nye teknologier som jernbane, telegraf, masseproduksjon, aksjeselskap.
Alle disse nye innovasjonene bidro til økt ulikhet.
Det er en periode med enorme konflikter.
Det var åpen krig, som i Colorados gruver -
- mellom streikende og bevæpnede vakter innleid av kapitalister.
Bruken av nasjonalgarden var også streikebryteri.
I likhet med i dag ble økonomien forvandlet...
...både med handel og teknologi...
...som har de samme egenskapene for å skape mange monopoler.
Nok en gang ble det skapt en liten klasse med veldig rike mennesker.
43 millioner... 75 millioner...
107 millioner dollar. Solgt!
Rundt 1914, i en by som Paris, -
- eide 1 prosent av innbyggerne 70 prosent av det som gikk an å eie.
To tredjedeler av befolkningen døde uten å eie en eiendom.
Nasjonalismen økte, og Europas land begynte å konkurrere -
- delvis på grunn av de ekstremt sterke sosiale spenningene -
- på grunn av en stagnert levestandard og den store ulikheten.
Konkurransen mellom landene, nasjonalismen, -
- ble brukt av en elite for at man skulle glemme klassekonflikten -
- og i stedet samles rundt en nasjonal identitet.
Det bidro til første verdenskrigs utbrudd -
- sommeren 1914.
I Berlin vet tyskerne at ærens time har kommet.
Det oppstod en slags kulturell militarisme i Europa.
Man konkurrerte om imperieterritorier og handelsveier.
Krigsherren er utrettelig der han inspiserer hæren sin.
Britene hadde en fjerdedel av verdens befolkning.
De andre landene ville ha en del av kaken, særlig Tyskland.
Mange av de nye kapitalistene hadde en føydal tenkemåte.
I Tyskland hadde man junkerne, som var store industrimenn, -
- men som også mente at samfunnet hadde godt av en krig.
Britene og deres allierte trodde at de skulle beseire Tyskland -
- på bare noen måneder.
Men det pågår i flere år og desimerer begge befolkningene.
Første verdenskrig var i grunnen en kamp om kapital.
Etter krigen oppstod en enorm finanskrise.
En ny tanke dukket opp, mest fordi regjeringen var bankerott:
Skatt var ikke så verst likevel, -
- og for å få inn penger måtte man beskatte aristokratiet.
Arbeiderklassen og middelklassen hadde ingenting igjen å beskatte.
Man begynte å se begynnelsen på slutten av aristokratiets makt.
På 1920-tallet økte også kvinnenes og arbeiderklassens makt.
Begge gruppene sa til regjeringen:
"Vi ofret oss for dere under krigen. Dere må gi oss noe tilbake."
Prinsippet om at arbeiderklassen og kvinnene -
- bare skal godta samfunnet som det er, forsvant på 1920-tallet.
Følg folkemassene til maktbyen, den forblåste byen, lidenskapbyen.
Følg massene. Bli rik. To millioner. Fem millioner. Stable dem.
20-tallet var kanskje en irrasjonell overflod.
Aksjekursene steg til vers, men folk fortsatte å handle aksjer -
- fordi de trodde på Wall Streets magi.
Det finnes en myte om -
- at det som er bra for Wall Street, er bra for vanlige folk.
Mange banker solgte produkter som de visste var dårlige.
Skumle bankierer gjorde skumle forretninger.
Det var lite regulering. Kapitalen var tilgjengelig for alle.
Boblen på 1920-tallet var som alle andre bobler.
Aksjene stiger, man kan låne med dem som sikkerhet og kjøpe flere.
Prisene går opp enda mer, og alle føler seg lettsindige.
Samtidig var det en voldsom forskyving på arbeidsmarkedet.
Mange ble rike, men det var mange arbeidere i bunnen og få i midten.
Da tilbød man folk kreditter for å skjule kløften.
Kredittsyklusen nørte boblen, -
- som til slutt sprakk.
Denne gangen havnet faktisk noen bankierer i fengsel, -
- og man innførte en del regler -
- som Glass-Steagall-loven som gjorde banksystemet sikrere -
- inntil den ble avskaffet i 1999.
Etter finanskrisen oppstod det en handelskrig verden over.
Avgiftene som ble innført, førte til mer lidelse globalt.
Det bidro til den store depresjonen.
Hvis man leser John Steinbecks "Vredens druer", -
- forstår man hvor enormt sjokket ble da systemet brøt sammen.
De bad meg be deg dra.
Fra min egen eiendom?
Det er ikke min feil.
Hvem sin feil er det, da?
Jordeieren, Shawnee Land og Kveg.
- Hvem er det? - Ingen. Det er et firma.
De har vel en sjef, en som vet hva et gevær er til for?
Han er bare bestyrer og har rikelig med å følge østkystens ordrer.
- Hvem skyter vi, da? - Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hvem sin skyld det er.
Nei, men ingen får drive meg bort fra eiendommen min.
Bestefaren min begynte å dyrke jorda for 70 år siden.
Faren min ble født her, vi ble alle født her, og noen døde til og med her.
Da bankene gikk konkurs, tapte folk pengene sine.
Etterspørselen på andre områder minket, -
- noe som i sin tur førte til konkurser og arbeidsløshet.
ARBEIDSLØS TAR HVILKEN SOM HELST JOBB
Den store krisen på 1930-tallet var så traumatisk -
- at allmennheten og deres politiske representanter -
- skyldte på kapitalismen.
Lidelsen i USA var enormt alvorlig. Alle var fattige.
Man krevde merkbare politiske løsninger.
Landet vil at vi skal handle, og det skal handles nå.
Prisbinding, store endringer i lønningene, -
- alt som Roosevelt innførte, var nytt for amerikanerne.
Dette førte til ny infrastruktur og en enestående omfordeling.
Det kommunistiske alternativet fikk den kapitalistiske verden -
- til å ta tak i den grunnleggende ulikheten -
- for ikke å tape slaget om ideologien.
Roosevelt lånte en del ideer, -
- som at staten skulle ha mer innsyn i det økonomiske systemet.
Hvis ikke staten prøvde å skape flere arbeidsplasser -
- og fordele midlene bedre, ville man ikke få sosial stabilitet.
Børskrakket forårsaket fattigdom i USA og Storbritannia, -
- men i det allerede fattige Tyskland var det enda verre.
Etter første verdenskrig måtte de betale store skadeserstatninger.
Det forårsaket en forferdelig inflasjon i Weimarrepublikken.
Ei tønne fylt med sedler rakk ikke engang til et brød.
Sammenhengen mellom fascisme og fattigdom på 1930-tallet er tydelig.
Man forstår hvor forførende Adolf Hitler var da han sa:
"Jeg skal gjøre Tyskland stort igjen. Vi skal bli mektige."
Hva han sa var: "Vi er fattige på grunn av Storbritannia, -
- på grunn av USA, på grunn av resten av Europa."
Folket led og var svært mottakelige for fascismens ideer.
Man var for rasisme, utestengning og for å invadere andre land.
Ingen flere klasser!
Vi skal være ett forent folk!
Og dere, mine ungdommer, skal bli dette folket.
Én amerikansk flyfabrikk, én av mange.
Ett bombefly, tusenvis på vei.
En dødsengel.
Depresjonen forsvant med krigsforberedelsene.
Omfanget var noe helt nytt.
Regjeringene overtok produksjonen.
Det var en industriell krig, så produksjonen var avgjørende -
- for krigens utfall.
Fagforeninger fikk stor politisk makt.
Hvis man produserte for krigen, måtte man godkjenne fagforeninger.
Skattene ble hevet for å få inn penger til dem.
Det var føydalsystemets siste åndedrag.
Det var det som krevdes for at adelen skulle miste sin makt.
Krig i seg selv ødelegger kapital.
Først bomber og totalødelegger man byer.
Men det er bare én tredjedel av kapitalen.
Hva er de to andre tredjedelene?
Én tredjedel er inflasjonen, som har ødelagt den offentlige gjelden -
- til privatpersoner som har finansiert krigen.
Og én tredjedel er nye regler -
- som leieregulering, nasjonalisering og finansreguleringer.
Ødeleggelsen av kapitalen var ikke bare negativ, -
- for samfunnets maktbalanse ble endret.
Alle er like overfor døden.
Krigene, tross alle ofrene og all håpløsheten, -
- får oss til å innse at vi alle er mennesker.
Den nye politiske sammenhengen førte til slutt til -
- opplysningen og likestillingen som ble kunngjort på 1700-tallet.
Det sosiale landskapet var forandret etter andre verdenskrig.
Det var en helt ny innstilling.
Det er slett ikke som før.
Det blir syke-og arbeidsløshetstrygd, pensjoner, -
- yrkesskadeerstatning, barnetrygd, enkebidrag, barselstøtte...
Man skapte et trygdesystem. Sykepenger, feriepenger.
Britene fikk gratis sykepleie fra vuggen til graven.
Det var et skritt mot statseide industrier -
- og mot skatt på arv, eiendom og formue.
Jeg lover at det blir bra.
Televisjonen, med endeløse timers underholdning.
En makeløs blanding av privat stimulans og allmennkringkasting.
I USA på 1950-tallet gjorde man kapitalstramminger.
Man innførte leiereguleringer, begrensninger for jordeiere.
Kapitalen kunne ikke flyte fritt, men måtte tøyles som en villhest.
Dette er fullblodets land.
Kapitalen skulle hjelpe mennesker.
Ideen om at de rike fikk gjøre hva de ville med kapitalen sin, at det var bra, -
- ble utfordret verden over.
På 1950-tallet skulle alle kunne bli velstående.
De som ble født etter andre verdenskrig, hadde et liv -
- som ingen barn før dem kunne ha forestilt seg.
For første gang kunne man nå toppen med hardt arbeid og studier.
God dag, Mrs. Thatcher. Sett deg ned.
Faren min sluttet på skolen da han var 12-13 år.
Han hadde ikke samme mulighet som du og jeg har for å lese videre.
Som forelder forsøker man alltid -
- å gi barna sine det man ikke fikk selv.
Vil du ha en kvinnelig statsminister?
Det avhenger av hvem.
Jeg tror ikke det blir i min levetid.
Margaret Thatcher gjorde en utrolig klassereise.
Hun var en butikkeiers datter fra nord, studerte ved Oxford, -
- ble den første kvinnelige statsministeren og rik.
Det var mulig i dette nye samfunnet der sosial mobilitet var mulig.
Middelklassen og den lavere middelklassen kunne nå inneha maktposisjoner.
Hvis man følger utviklingen i ulikheten på 1900-tallet, -
- så er den sterke middelklassen den mest slående forandringen.
Fram til 1914 fantes det ingen middelklasse.
Den var nesten like fattig som de fattigste.
De første 30-35 årene etter krigen rådde det økonomisk vekst.
Kjøpekraften økte kraftig, -
- særlig hos de lavere klassene og middelklassen.
De kunne kjøpe forbruksvarer, få bedre levestandard, -
- spare sammen til et hus og skaffe seg kapital.
Kjøkkenet skal være her. Da ser vi barna leke i hagen.
Barna? Hvor mange? Ikke mer enn seks, håper jeg.
De var ikke styrtrike, men heller ikke fattige, -
- og de hadde en stor del av landets kapital.
Men middelklassens andel av kapitalen har minsket -
- mer i USA enn i Europa.
Den nye retningen -
- kan være ganske urovekkende hvis vi ser på 2000-tallet.
En stor utfordring i fremtiden er om middelklassen krymper, -
- og vi risikerer en utarmet middelklasse som for 100 år siden.
Tiårene etter andre verdenskrig var ganske enestående.
Det var en stor sosial konsensus utsprunget av krigsinnsatsen.
Det var en solidaritet, -
- men den bygde på et lagdelt samfunn.
Det var andre former for ulikhet på denne tiden.
Det endret seg etter 1960-tallets borgerrettsbevegelse -
- og de andre folkebevegelsene som dukket opp etterpå.
VI MARSJERER MED SELMA!
Svarte er fortsatt ikke frie.
Jeg tror det er viktig politisk med en bred middelklasse.
Når inntekten blir høyere, så utvikles en middelklasse -
- som er bedre utdannet og krever å få bli mer delaktige.
Og så rakner alt på 70-tallet.
Dette er NBC Nightly News onsdag den 17. oktober.
Krigen i Midtøsten påvirker nå hele verden.
De arabiske oljeproduserende landene bruker oljen som politisk våpen.
Kuwait annonserte at oljeprisene ville øke kraftig -
- inntil Israel forlater okkupert land.
Oljesjokket var et slag mot alle i-land. Olje ble brukt til alt.
Bensinrasjoneringssøndager begynner neste måned.
Prisen på utenlandsk råolje har steget fra 3 til 12 dollar per fat.
Oljeprisene ble firedoblet, -
- men lønningene økte ikke i samme takt.
Da fagforeninger og arbeidere krevde høyere lønninger, -
- økte firmaene prisene som følge av lønnspåvirkningen.
Da oppsto lønns-/prisspiralen.
Det var en periode med høy inflasjon og lav vekst, -
- såkalt stagflasjon.
Globaliseringen begynte. Vekstmarkedene var med, -
- Europa var på beina og Tyskland produserte igjen.
Det globale bildet ble endret. USA hadde ikke verden for seg selv.
Men på 1970-tallet begynte man å se -
- en separat finansiell tenkemåte bak et firmas balanseregnskap.
Kutte kostnader, samle kapital, se ansatte som en kostnad.
Firmaene økte ikke lønningene.
Man fikk en X, der Wall Street gikk den veien, og vanlige folk den veien.
Tyskland og Japan antok en annen modell.
Arbeiderne fikk sitte med i styrene og ha større innflytelse.
Man dro nytte av deres ekspertise -
- og tok markedsandeler fra amerikanske firmaer.
Da det begynte, var USA uforberedt.
De kom sjøveien, småbiler som akter å forandre et lands kjøpevaner.
For en fin bil! Hva heter den?
- Isuzu. - Prosit!
Veiklemmende, hjerteslående, panserflygende...
- Vi er... - ...Cadillac, prøv Subaru!
Stem på Reagan!
Japan produserer nesten dobbelt så mange biler som USA.
Vi var en gang verdens fremste bilprodusent.
Det er vi ikke lenger.
Alle land må fortelle hvorfor de er rikere enn andre -
- eller hvorfor de har blitt fattige.
Det fortalte Reagan og Thatcher til velgerne sine.
Tusen takk.
Kan noen se på vår reduserte innflytelse i verden i dag og si:
"La oss få fire år til av dette."
Nei!
De som har gitt opp, skal få nytt håp -
- når vi begir oss ut på et korstog for å gjøre USA stort igjen.
I USA hadde man en følelse av at Tyskland, -
- Japan, de som hadde tapt krigen, reiste seg igjen.
Reagan, og til en viss grad Thatcher, pekte på det og sa:
"Se, de innhenter oss snart igjen. Vi må endre på noe, men hva?"
"Det skyldes velferdsstaten som ble innført med Roosevelts reformprogram."
"Det har gjort oss svake."
"Vi må tilbake til 1800-tallets myteomspunne kapitalisme -
- og få ny kraft."
Her kommer statsministerens Rover med Mrs. Thatcher.
Margaret Thatcher, datter av en matvarehandler, -
- utdannet ved Oxford med overklassen.
Vi har arbeid foran oss.
For å øke verdien på aktiva og på den måten øke investeringene -
- og slippe kapitalen fritt, -
- måtte man undertrykke arbeidskraften.
ARBEID LØNNER SEG IKKE
Haugen er en del av avfallet som har ligget utenfor søppelfyllinga -
- som har vært stengt i to uker på grunn av søppelkjørernes streik.
Lærerforbundet har lagt fram et lønnskrav.
33000 skolebarn må bli hjemme i London-bydelen Haringey.
Innstilte operasjoner betød tomme senger på avdelingene.
På denne tida så man annerledes på streiker.
Allmennheten var opprørt over hvordan en del fagforeninger oppførte seg.
Jeg koker vannet, for kloakkarbeiderne streiker ennå.
Det kan være skittent, og man risikerer å få tyfus. Ikke sant?
Man måtte gjøre noe med arbeidskraften mot kapitalen, -
- og det var ikke lett.
Statens grenser er drevet tilbake og vil drives tilbake enda mer.
Millioner har allerede blitt aksjeeiere -
- i British Gas, British Airways og britiske flyplasser.
Rute 307 er innstilt inntil videre.
Motstanden mot fagforeninger begynte på 1980-tallet -
- og utkrystalliserte seg da Reagan sparket alle flygelederne.
Til de som ikke dukket opp på jobb i morges:
Hvis de ikke innfinner seg innen 48 timer, blir de avskjediget.
Det var alt.
Det ga en hel industri grønt lys.
Presidenten har begynt å avskjedige streikende.
Regjeringen hevder den vil oppbygge systemet igjen uten dem.
Fem lokale fagforeningsledere er blitt fengslet.
Det som skjedde, og som forverret ulikheten, -
- var at av alle pengene i det økonomiske systemet -
- fikk arbeiderne en stadig mindre del. Lønnsandelen gikk ned.
Profittandelen, derimot, det vil si det som de som eide kapitalen fikk, økte.
Det handlet om makt.
Jeg takker deg, Mr. Cromwell, -
- for at du lar Teldar Papers største aksjeeier få snakke.
USA er blitt en annenrangs makt.
På det frie markedets tid, da vi var en industriell stormakt, -
- hadde selskapet en ansvarsfølelse overfor aksjonærene.
Det sørget Carnegie-og Mellon-familiene for, -
- for deres penger sto på spill.
Poenget er er at grådighet, av mangel på et bedre ord, -
- er bra. Grådighet er riktig. Grådighet fungerer.
Og grådighet, det lover jeg dere, -
- vil ikke bare redde Telda Paper, men også virksomheten USA.
Tusen takk.
Gordon Gekkos replikk "Grådighet er bra" -
- var ment som en protest mot systemet, -
- men det kulturelle systemet var forandret.
Nyutdannede som søkte bankjobber -
- hadde frasen "grådighet er bra" som motto i jakten på rikdom.
Det var jappenes tid.
Det var kult å være gründer, å ri på bølgen.
Å kreve høyere skatt og omfordeling ble umoderne.
Alt skulle dereguleres, særlig banktjenester.
Bankierer fikk mer betalt, -
- og markedskreftene gjorde kapitalistene rikere.
De store reformene under Reagan og Thatcher, -
- som senket skatten for de rike -
- fordi man antok at det ville gagne de fattige, gikk galt.
Deres politikk økte bare ulikheten.
De lovet at kaken ville bli større.
Man ville få en mindre prosentdel av en større kake, -
- noe som gjorde biten større.
På sett og vis var det ingen overraskelse -
- at ulikhetene økte, -
- men omfanget var mye større.
Det vises tydelig når man ser på tallene.
De 90 prosentene lengst nede opplevde en stagnasjon.
Det meste av veksten gikk til de ti prosentene i toppen.
Medianinntekten for en amerikansk husholdning -
- var omtrent den samme som 25 år tidligere.
Reallønnen, justert for inflasjon, -
- var på samme nivå som 60 år tidligere.
Levealderen gikk ned.
Det økonomiske systemet fungerte ikke for majoriteten av amerikanere.
På 1990-tallet eksporterte de amerikanske bankene kapitalisme -
- til Europa og Asia, overalt.
Alle kjøpte vår versjon av -
- en laissez faire, deregulert kapitalisme.
Livet så ut til å bli bedre på 1990-tallet.
Systemets globalisering -
- gjorde ting billigere for vanlige folk, og i tillegg fikk man kreditt.
Med kredittboomen kunne plutselig vanlige folk få kreditt.
Plutselig kunne fattige personer få kreditt.
- Søk... - ...per telefon.
Folk med dårlig kredittverdighet fikk kreditt.
Personer som absolutt ikke burde få boliglån, fikk det.
Og investeringsbanken skapte enda flere kredittvarianter.
Man kunne dele opp dårlig gjeld og mørklegge den.
Det holdt systemet i gang inntil det eksploderte i 2008.
Panikk råder på Wall Street. Hvordan kunne dette skje?
22 prosent av huseierne kan ikke betale lånene sine.
- ...kan ikke betale... - Den amerikanske drømmen er truet.
...høyere renter...
Da skal vi se. Siste avdrag.
37 prosent rente per minutt, avgift for kontraktsmisforståelse...
Her er deres nye månedsavgift.
Da du ga meg pengene, sa du at jeg ikke skulle betale før i framtiden!
Dette er ikke framtiden, det er den forbaskede nåtiden!
Ro deg ned. Dette landet tar seg av middelklassen sin.
PANTSATT EIENDOM TIL SALGS
Ikke vær sint på bankene. Vi sparket direktøren vår.
Han fikk knapt 50 millioner.
Bankene våger ikke å låne ut penger til hverandre.
- Kredittmarkedet har stoppet. - Frykten øker.
Frykten, som jeg synes var velbegrunnet, -
- var at kredittmuligheten og kanskje også muligheten -
- til å betale med kontanter eller kort, ville opphøre.
Den verste uka siden børskrakket i 1929...
- Dow Jones stuper med 500 poeng. - Japan ned nesten 10 prosent.
Den britiske regjeringen skyldte på USAs banker.
Uroen steg. Hvor mye ville det spres over verden?
Var vi nær en ny stor depresjon?
I morges våknet USA til nyheten om at pengene deres skal inngå i...
- ...en stor redningspakke. - Får ikke mislykkes.
Sentralbanken lånte bankene 7,7 billioner dollar.
Kursen steg etter nyheten.
Aksjemarkedet gikk opp nesten 60 prosent.
- Hong Kong mer enn 8 prosent... - Kursen steg med 15 prosent...
Bedriftene kom til oss og sa:
"Gi oss 700 milliarder dollar, ellers vil alt dere har kjært bli til..."
I bytte for disse pengene, som slett ikke er noen løsesum...
...blir det amerikanske folket de stolte eierne av verdiløse papirer.
Det ble ingen kollaps. Systemet var intakt, -
- og tanken om å reformere det helt ble lagt til side.
Resultatet ble at aksjene stupte for siden å stige brått.
Dessuten var de rike innblandet i aksjemarkedet.
De beholdt jobbene sine, bonusene sine.
Bransjene deres ble ikke særlig hardt rammet, -
- og de tjente mer på aksjestigninger og dividender enn på lenge.
Ifølge Bloomberg tjente bankene 13 milliarder dollar på avansen.
Deres andre aktiva vokste med 39 %.
17 større banker ga toppsjefer 1,6 milliarder dollar i bonus.
Wall Street og dets syn overtok.
Det var et stille kupp.
Demokratier i allmennhet havner lett i elitens hender.
Hvis ikke demokratiet fornyes av en ikke-elite som gjør opprør nå og da, -
- fortsetter demokratiet i en retning -
- der makt og rikdom blir mer og mer konsentrert.
Over hele verden finnes nå oligarker som kjøper seg politisk innflytelse.
Valget er ikke til salgs.
Når kapitalen blir for konsentrert, -
- så øker innflytelsen over media -
- og finansieringen av politiske kampanjer og partier -
- som gagner dem best.
Mottoet "én dollar, én stemme" eller "én euro, én stemme" -
- går imot demokratiets motto: "Én mann, én stemme".
Jo mer man har, -
- jo mer bør man ville dele med andre, -
- men sånn er det ikke ifølge våre og mange andres studier.
Vi tok inn to fremmede.
Et myntkast avgjorde hvem som var rik og hvem som var fattig.
De rike spillerne fikk dobbelt så mye penger -
- og fikk kaste to terninger i stedet for én.
Når de passerte "Start", fikk de 200 dollar.
Den fattige fikk bare 100 dollar.
Urettferdigheten var åpenbar.
Innenfor et par minutter begynte dynamikken å ta form.
- Hvor mange femhundrelapper har du? - Én.
Seriøst? Jeg har tre.
De rike spillerne begynte å bli mer sjefete.
De rike eter mer saltstenger.
Når de flytter spillebrikken sin, blir de mer høylytte.
De begynner å slå brikken mot brettet.
Jeg skal kjøpe alt.
- De rike var mer uforskammete. - Du har ikke råd.
De var mer tilbøyelige til å fortelle deg hvor bra det gikk for dem.
- Livet leker. - De var nedsettende.
Du mister snart alt.
- De ble mindre medfølende. - Ja! Jeg kjøper den.
Det samme mønsteret sås i hundrevis av tester.
De som vant på grunn av et myntkast, -
- oppførte seg som om de fortjente å vinne.
Jeg investerte tydeligvis bra.
Et spørsmål vi stiller er: "Hvorfor vant du?"
Da burde noen si: "Jeg vant på grunn av myntkastet."
"Jeg fikk dobbelt så mye av alt."
Men ingen, ikke én eneste av de rike spillerne, -
- erkjente at de hadde vunnet på grunn av flaks -
- som tilfeldigvis hadde gitt dem den privilegerte posisjonen.
De som føler at de fortjener å være suksessrike -
- er mer tilbøyelige til å sette egne interesser foran andres -
- og underminere andres velferd for å ligge foran.
Det er en ganske skadelig sosial konsekvens.
Men det handler ikke om å være rik.
Det virker som at opplevelsen av å stå bedre stilt -
- påvirker alle på samme måte.
Ja! Vi vant i lotto!
- Peter, hva har du på deg? - En gulldress, Lois.
Jeg sloss mot tre rappere for den.
Men vi er ikke sånn. Pengene forandrer oss på feil måte.
Ja, de lukket ikke munnen på deg.
Når vi får fattige personer til å føle seg rike, -
- ser vi samme resultat.
Men Lois, vi trenger jo ikke å bekymre oss for regninger, -
- vi trenger ikke å spare, vi kan bare ha det gøy.
Interessert?
Å! Herregud!
Den er nydelig. Er det en bloddiamant?
- Ja, gjett! Barna drepte hverandre. - Jeg elsker den!
Å stå bedre stilt enn andre, tolker vi som -
- å være bedre enn andre. Hjernen oppfatter det sånn.
Mennesker som alltid har reist på første klasse, -
- alltid vært beskyttet, -
- og som har hus i tre -fire land dit de kan flytte ved behov, -
- hva skjer med skatten?
Det som skjer er at en stor mengde penger flyttes utenlands.
I tiår har enkeltpersoner og firmaer flyttet sine juridiske jeg -
- for å unngå å betale skatten som gagner dem som jobber for dem.
Så når man går ut fra det trendy IT-selskapets hovedkontor, -
- faller og slår hodet og ligger i en blodpøl på fortauet, -
- så kommer en ambulanse som firmaet ikke har bidratt til.
Det er et nytt system innen kapitalismen.
Og det er uholdbart.
For at det skal fungere, må staten ha tilgang til -
- de rikes inntekt via skatter.
EU har forlangt at Irland skal kreve -
- nesten 15 milliarder dollar i ubetalt skatt av Apple.
15 milliarder dollar er mer enn Irlands fireårige sparetiltak.
Amazons skattefordeler er ulovlige.
Facebook betaler mindre enn en lærer i skatt.
98000 firmaer skatter ingenting.
...de rikeste unngår skatter. Urettferdig... Google, Microsoft...
Det fungerer bedre for kapitaleiere enn for vanlige folk.
Det store teknofirmaet kan ha folk og penger hvor de vil.
De flyr høyt over de nasjonale problemene.
De skaper langt færre jobber enn fortidas store industriselskaper, -
- men tjener mye mer.
Ironien er at det som gjør en smartmobil smart, -
- Internett, GPS, berøringsskjermsteknologi, -
- finnes takket være skattepenger til føderale byråer som DARPA, -
- men gevinstene kommer ikke tilbake inn i økosystemet.
Irene betaler en avgift til Google Netherlands Holding BV.
- Av skattegrunner? - Det tror jeg.
Det går til Google Holdings i Irland, som administreres fra Bermuda.
Hvis det er sånn, havner profitten i Bermuda.
I 2015 oppga Google Alphabet -
- at de ville gå med 15,5 milliarder dollar i overskudd i Bermuda.
Men de gjør ingenting i Bermuda.
Det er et eksempel på hvordan land stjeler skattebaser fra hverandre.
Noe annet er formueforvaltning.
Man selger stråselskap, anonyme kontoer -
- beskyttet av bankdiskresjon, til rike familier.
Man kan ikke beskatte det man ikke kan måle.
Vi lever i en utrolig statistisk tåke -
- over hvem som er formuende, hvem som eier bygningen i New York, i Paris?
Når vi prøver å sjekke det, finner vi stråselskap.
Man kan bekjempe skatteparadisene på en ganske enkel måte.
Man må innføre sanksjoner mot land som letter skatteunndragelse -
- og endre utregningen av beskatningsbare profitter i alle land.
Ta Apple for eksempel.
Tenk dere at Apple går med 50 milliarder dollar i overskudd.
Ti prosent av alt salget skjer i Frankrike.
Da kunne Frankrike si:
"Ti prosent av Apples globale overskudd, fem milliarder dollar, -
- skal beskattes i Frankrike."
I dag kan de multinasjonale selskapene manipulere plasseringen av profitten, -
- men ikke kundenes plassering.
Kundene er i Frankrike, Tyskland, England, USA, ikke i Bermuda.
Globaliseringen har åpnet et globalt samfunn, -
- men innebar også at selskaper flyttet jobbene, -
- noe de tjente mye penger på.
Men arbeider-og middelklassen, som det gikk bra for, -
- har mistet sin livskvalitet og sine muligheter.
Deres regjeringer og selskaper -
- har gjort veldig lite, eller ingenting, for å ta tak i det.
USA og Europa er mer delt nå på grunn av globaliseringen.
India, Filippinene og Kina er ikke det.
Kinesere tror at hvis de jobber hardt, får barna deres et bedre liv.
Det stemmer nok der, men ikke i USA.
Hvis man drar til Beijing, Shenzhen, Shanghai eller Guangzhous -
- eller noen av Kinas mer velstående byer -
- som Shanghai, som har høyere lønninger per innbygger enn Portugal, -
- møter man middelklassekinesere.
Da mener jeg globale middelklassekinesere.
Det er et helt annet Kina enn for ti år siden.
Kina er nesten verdens største økonomi.
Om ti år er det det, men fortsatt med statskapitalisme.
Statskapitalisme innebærer at statseide firmaer -
- er økonomiens viktigste aktører.
De prøver å tjene penger, bygge opp firmaet, -
- og iblant konkurrerer de kontrollert mot hverandre.
Andre viktige aktører i Kina er privateide statsgodkjente selskaper.
Staten støtter dem aktivt, og det gagner dem.
Så har man mange hundre millioner mennesker som er fattige.
Men de vil ha statskapitalisme -
- så lenge de tjener nok til at barna deres kan få det bedre.
Siden slutten på 1970-tallet har den kinesiske gjennomsnittsinntekten økt -
- med omtrent 800 %. Det er enormt mye.
Men gjennomsnittsinntekten for de rike har imidlertid økt med 2000 prosent.
Det er et land med vekst, -
- men veksten er svært ulik.
Kina er et eksempel på hva fri kapital gjør med lønnsfordelingen.
Kapital må reguleres mye strengere enn noe annet.
Det er en fundamental forskjell på et liberalisert kapitalmarked -
- og liberalisert handel av varer og tjenester.
Det var en av de store lærdommene etter den store depresjonen.
Moderne kapitalisme dreier seg om fri bevegelse av global kapital.
Finanssystemet har forandret seg de siste 40 årene.
Finansindustriens andel av økonomien har prosentmessig blitt dobbelt så stor.
Det har skapt tregere vekst, ikke raskere.
Da den moderne kapitalismens far, Adam Smith, -
- uttenkte ideen med det frie markedet, -
- var verden annerledes.
Hvorfor ikke et eget firma? Det krever bare kapital, støtte og en idé.
Små og middelsstore familiefirma var normen.
Hvorfor finnes det ingen god hattemaker i byen?
Hvorfor ikke? Damehatter! Mitt eget firma!
Han trodde at finansmarkedet bare var en mellommann.
De skulle ta alles sparepenger, sette dem i banken -
- og låne dem ut til frisøren på gata.
Det var litt som i "Livet er vidunderlig".
Adam Smith hadde ikke forstått seg på kjempebanker -
- eller multinasjonale selskaper som gjør forretninger i 120 forskjellige land -
- med forskjellige regler å følge. Det er en helt annen verden.
Statistikken viser at bare 15 % av pengene -
- som finansinstitusjonene låner ut, går til produktiv lånevirksomhet.
Hva skjer med de resterende 85 prosent?
De flyttes rundt i et lukket finanssystem.
Aktivene blir kjøpt og solgt av de samme menneskene, -
- og verdien bare øker.
Det er lettere å holde sin rikdom borte fra risikable aktiviteter.
Det skaper en ny sosial fortelling.
Det er lettere å oppføre en bygning.
Kanskje man ikke fyller den, en del leiligheter står tomme, -
- men om fem år er bygningen verdt så mye mer -
- at man heller beholder den og håper på en verdiøkning -
- istedenfor å prøve å tjene penger på å risikere dem -
- ved å åpne en fabrikk eller oppfinne noe.
Man tjener mer på å eie et hus enn på å jobbe.
Folk har derfor blitt husspekulanter.
Det forandrer hele boligsituasjonen.
Til slutt blir det delt.
Boligkrisen påvirker framfor alt de unge.
Mange ser det som en kamp mellom generasjoner.
De som ble født under babyboomen, kjøpte hus da det var billig -
- og har derfor det som sikkerhet til pensjonen.
De unge kan derimot ikke engang leie noe billig.
Folkene i bunnen er ganske polariserte og sinte.
Husene tjener inn mer penger enn de gjør, og de må leie dem.
De fattige og middelklassen kan bare håpe på -
- at hjemmene deres øker så mye i verdi -
- at alle problemer glemmes bort, som at pensjonen forsvant, -
- at de er arbeidsløse, at barna blir fattige.
De unge er mer optimistiske, -
- men er i høyeste grad bevisst om urettferdigheten.
Hvorfor utdanne seg om det innebærer at man må låne 50000 pund?
Mange unge føler seg fanget som barn.
Hvorfor må min smarte 26-årige svoger fortsatt bo hjemme?
Det lurer både han og svigerforeldrene mine på.
Vi har sagt: "Dere er ikke fattige."
"Dere er kommende millionærer. Bry dere ikke om ulikhet."
"Men jobb på, og spring, spring, spring oppover bakken."
Det er ironisk.
Samfunn med større ulikhet har mindre sosial mobilitet.
Trinnene på stigen blir spredt.
De som har penger, sørger for å bli i toppen.
Det gjør det vanskeligere for andre å klatre.
Det ser man gang på gang.
Systemet er rigget. Folk er ikke dumme, de forstår det.
Man får en økonomi som er mer og mer produktiv, -
- men profitten havner hos en veldig liten gruppe mennesker.
Det finnes jobbvekst lavere ned.
Dårlig betalte jobber som ikke gir noe.
Arbeidsmarkedet forandres.
Flere og flere klassifiseres som selvstendige.
Firmaene slipper da å betale feriepenger, pensjon.
Arbeiderne må kunne sørge for seg selv om de er syke -
- eller vil ha ferie.
Når Piketty sier at kapitalismens fremtid er -
- en med stor urettferdighet og dårlig sosial mobilitet, -
- så skjer det allerede.
I USA vil den største formueoverdragelsen skje -
- når de som tjente penger etter andre verdenskrig -
- overfører formuen sin til barna sine.
Neste generasjon kommer til å arve rundt 12 billioner dollar -
- de nærmeste 10-15 årene, -
- penger som vil bli investert og skape mer velstand.
Arv kan på 2000-tallet atter bli like viktig -
- som i 1800-tallets England og Frankrike.
Arv gjør at en liten del av befolkningen -
- kan leve veldig godt -
- fordi den arvede formuen skaper en inntekt.
Avkastningen på kapital har nesten alltid vært -
- høyere enn den økonomisk veksten.
Hvis vi ser på perioden fra 1700-tallet -
- og fram til i dag, 2018, -
- så har verdensøkonomien økt med 1,6 prosent per år i 300 år.
Det er mye mindre enn avkastningen på kapital -
- som ligger på 4-5 prosent per år.
Er det en katastrofe? Ikke nødvendigvis.
Hvis alle hadde en del av kapitalen, -
- hvis alle eide en leilighet og andeler i et pensjonsfond, -
- ville det ikke vært dårlig at avkastningen er høyere.
Problemet er konsentrasjonen av eierskap -
- og dermed også makten i samfunnet.
Det fører til en tilbakekomst av sosiale hierarkier -
- og økte spenninger blant arbeider-og middelklassen.
Studier viser at i i-landenes befolkning -
- er to tredjedeler snart fattigere enn foreldrene sine.
Det er en enorm megapolitisk trend.
Folket på gata begynner å si: "Nå er det nok!"
Spre dere, ellers må vi tvinge dere!
Det må bli slutt på ulikheten og på aldri å vite hvordan det kan bli bedre.
De strekker seg etter det nærmeste de kan holde fast i, -
- ofte deres identitet, etnisitet, religion.
Og de går etter den nærmeste fienden de finner.
Horder av uutdannede mennesker kommer inn i landet.
De fører med seg narkotika og kriminalitet, de voldtar.
Bak den massive immigrasjonen er islamismen.
Bak den massive immigrasjonen er terrorismen.
Men å skylde på naboen gjør en ikke rikere.
Det finnes alltid politikere som fristes til -
- å utnytte den økte ulikheten.
Det var tydelig allerede før 1914.
Jeg er bekymret for 2000-tallet.
Vi kan ikke regulere internasjonal kapitalisme, -
- ikke få multinasjonale selskaper og milliardærer til å betale skatt.
Da lar vi raseriet gå ut over immigrantene.
Det skader en mindre enn å gå etter selskapene.
Men for å løse den økte ulikheten, -
- må vi beskatte kapital progressivt.
Og eiendomsretten kan ikke vare evig.
Ved generasjonsskifter og også hvert år i løpet av livet -
- bør de som har mye kapital, gi tilbake til fellesskapet -
- én, to, tre prosent, eller fem eller ti hvis man har milliarder.
Hvis man fortsetter å investere klokt med høy avkastning, -
- fortsetter man å ha et godt liv.
Hvis man får høy avkastning, men ikke gjør noe, -
- så ser skatten ut til å uthule den mekanismen.
På den måten kan vi kontrollere konsentrasjonen av kapital -
- og dermed også den politiske makten -
- så vel som retten til eiendom for middelklassen.
VI MØTES IGJEN
Mange vil ikke diskutere skatt på inntekt og arv, -
- men uten det får forsøkene på å regulere kapitalismen -
- forferdelige konsekvenser for alle.
Hvis man tenker langsiktig, -
- skal man tenke på hester.
Vi pleide å ha mange hester.
Hestene var avgjørende for industrialiseringen, og deretter ikke.
Man har industrielle prosesser som er mer effektive enn hester.
Til de teknofile som sier at teknologi alltid har skapt nye jobber -
- og vil fortsette å gjøre det, sier jeg:
"Ja, så lenge man hadde ting som mennesker kunne gjøre."
Men når teknologien begynner å mestre menneskets grunnleggende funksjoner...
...blir mennesket som hester.
Vi kan fortsatt ha meningsfulle liv, -
- men man må endre modell, for kapitalisme handler ikke lenger om arbeidskraft.
Problemet er at dette er nært forestående.
Når man ser på førerløse teknologier...
Transportsektoren er den største eller nest største arbeidsgiveren -
- i alle USAs delstater. Innen ti år er de fleste av jobbene borte.
Man må ta tak i kapitalen, -
- ellers får man svært store problemer.
Vi går fra en industriell økonomi til en postindustriell økonomi.
Vi må velge hvilken framtid vi vil ha.
Man kan ha overflod som fordeles veldig skjevt.
Robotene kan gjøre hva som helst, -
- men roboteierne er bare en liten del av samfunnet.
Akkurat som i "Elysium", der enkelte bor i beskyttede områder, -
- og resten bor i en het, råtten røre.
Det blir et politisk problem.
Utfordringen med å skape et mer rettferdig samfunn -
- er annerledes enn på 1900-tallet.
Det viktige er at det ikke er teknisk umulig.
Det er en politisk og intellektuell utfordring.
Og med tanke på historien, kan vi være optimistiske.
Hvis vi vil ha et samfunn som er fredelig og harmonisk, -
- må vi unngå at det blir for urettferdig.
Jeg er for kapitalkontroll og en forbikjøring av kapitalismen.
Ved hjelp av midler som er mer demokratiske, mer deltakende, -
- og som tillater oss å se en framtid i 2000-tallet.
Tekst: Anna Bjørshol www.sdimedia.com